Jorden var hard som jern.
Vannet var som stein.
Snø hadde falt.
Snø på snø.
Rett deg opp.
Vær stille.
Liam!
Hei. Hva gjør du?
Finn plassene deres. Jeg mangler en sau og en engel. Har noen...?
Der er dere. Liam og Lacey, kommer dere hit?
Helst ikke.
Vi går kun i kirka én gang i året. Har dere lyst til å gå her hver søndag?
Nei!
Greit, så gjør det beste ut av denne dagen.
Gjør meg stolt.
Stille!
- Mamma! - Hvor er julestemningen, Liam?
Stille!
- Den er min! - Dere to:
Snille barn får finere gaver.
- Du kan da ikke si sånt! - Jo, fordi det funker.
- Det er urettferdig. - Det funket alltid på deg.
Vi er hjemme.
- Hva? - Hva i...
Å Gud!
Mamma, la være!
Jeg kan ikke tro det!
- Hei, mamma. - Er det virkelig du?
Er det Ben?
- Kom og se! - Det er Ben! Skynd dere!
Herregud. Jeg tenkte at kanskje, så...
Ben!
Ikke slipp.
Timmy, romkameraten min, har holdt seg i to år. Han er avvenningshelten vår.
Han tilbød meg skyss hit, og jeg ville gjerne.
Men jeg tenkte at sponsoren min ikke gikk med på det.
- Men det gjorde han. - Ja, siden jeg klarer meg så bra.
Mora, faren og lillebroren til Timmy hentet oss, jeg satt klemt i midten.
De er veldig kristne og supersunne. Drikker ikke kaffe engang.
- Mamma, Ben gir Ponce mat. - Skyldig.
- Brød er ikke bra for tennene hans. - Litt går sikkert bra. Fortsett.
Da vi hadde kjørt i ti minutter, ble det plutselig en lukt i bilen.
Akkurat da den begynte å gi seg, kom det en ny stinkbombe.
- Så noen prompet. - En stille, dødelig promp.
- Herregud, de er verst. - Dette er så herlig.
Ponce og alle oss, her på kjøkkenet. Du er glad og fornøyd.
- Trekk opp glidelåsen! - Så du tok den på deg. Greit.
- Behold disse på. - Vær smart.
Hva skjedde så?
Vi satt der i baksetet, og prompene fortsatte å komme.
Jeg tenkte at noen ville be om unnskyldning.
Eller kanskje åpne et vindu. Men nei, alle lot som ingenting.
Så jeg ba dem bare sette meg av.
- Mamma, det er ikke så morsomt. - Jo.
- Så jeg haiket resten av veien hjem. - Nei, vel?
De gjorde det igjen!
- Det der vil dere angre på! - Ta dem!
Storebror.
Mamma?
Han har lagt på seg. Øynene har fått tilbake gnisten. Han er mye bedre.
- Hvorfor gjemmer du det der da? - Det vet du.
- Trist å måtte gjemme det. - Jeg ville gjort det samme for deg.
Det trenger du aldri.
- Jeg har en veldig god følelse. - Det har ikke jeg.
Det blir annerledes denne gang. Det blir det.
Mamma, hvorfor er han her? Vi skulle jo besøke ham i morgen.
- Du får holde øye med ham. - Nei, da vil han tro jeg spionerer.
Bare film ham med mobilen, da.
- Seriøst? - Ja, Ivy. Nå.
Løp!
- Hva gjør du? - Lager en julevideo.
Skynd deg!
Kom hit, bisken.
Nei, jeg brukte den! La være!
Da Ben var ti.
Var Lacy en baby.
Da Ben var ti.
Var Liam en maybe.
Og nå er vi alle her.
Så la oss gå crazy.
La oss gå crazy!
Hvem vil gå crazy?!
Neil?
Vi går crazy.
- Jeg har det under kontroll. - Ivy har ringt og meldt, men ikke du.
La oss gå crazy!
Hei, Neil.
Hei, Ben.
Hva sier dere til 15 minutter ekstra tv -tid fra og med nå?
Jeg er forvirret.
Jeg trodde vi hadde en avtale.
Psykologene, legene... alle, også du selv, var enig om -
- at det var best for deg at du ikke kom hjem ennå.
- Vet det. - Det er for mye som frister deg her.
- Det var for månedvis siden. - Sponsoren din sa...
La Ben fortelle meg dette.
Jeg vet at jeg tabbet meg skikkelig ut forrige jul.
Og jula før.
- Det er sant. - Jeg vet jeg har gjort mye galt.
Men siden jeg gjør det så bra nå, -
- og får så mye støtte -
- fra sponsoren min...
Jeg trodde faktisk aldri jeg skulle føle meg så bra igjen.
- Tror dere meg ikke? - Klart vi gjør, vennen.
- Derfor gjemte hun piller og smykker. - Jeg fjernet bare fristelser.
Jøss, dere er fremdeles redd meg.
Det vil jeg ikke at dere skal være.
Bare kjør meg tilbake.
Mamma, kjør meg tilbake.
- Mamma. - Du burde visst bedre.
Ikke skyld på ham, det er min feil.
Da han spurte hva jeg ønsket meg til jul, skulle jeg ikke sagt: Ham hjem.
- Sa du det? - For å vise at jeg savnet ham.
Jeg trodde jo ikke han ville komme. Er han i bilen?
Ja.
Han er ikke kommet hjem for å bli. Det vil ikke være bra for ham nå.
- Han må tilbake. - Enig. Hadde det ikke vært jul.
- Det er det rette. - Det er det.
Vi håper. Vi vet ikke.
Jeg er så sint på dere to nå.
- Hva har jeg gjort? - Du ga ham opp.
- Det gjorde dere begge. - Dette er ikke å gi opp.
Det er å bry seg. Vi vil det som er best for både ham -
- og deg nå. - Du har problemer med ham.
Jeg heier på ham, men han slipper lett fra det.
Hadde han vært svart, ville han vært i fengsel nå.
- Ikke kom med det nå. - Vi skulle ikke gjøre dette igjen.
- Du husker det? - Ja...
Jeg husker det.
Holly.
Her er lista. Samme hvem som handler hva, bare skaff det.
Pokker!
Fy pokker!
Vi er klare.
Det er det beste, mamma.
På med bilbeltet.
Mamma!
Herregud!
Hva?
Jeg tenker.
Det er kaldt og du har ikke ytterjakke. Bare la meg få det gjort.
Kom igjen.
Her er avtalen, og den er ikke åpen for diskusjon:
- Du får én dag. - Sikker?
Om du består doptesten jeg straks skal sørge for.
Du holder deg rusfri mens du er her. I morgen drar du tilbake.
Det er betingelsene våre, og jeg driter i om du hater dem.
Jeg slipper deg ikke av syne. Du får ikke lukke døra til rommet ditt.
Jeg skal sove på golvet der, og hvis du prøver å snike deg ut, -
- kaster jeg meg over deg. Det neste døgnet er du min, er det forstått?
Ja.
Bra. Da tar vi doptesten.
- Mamma... - Jeg skal ikke se på utstyret ditt.
- Akkurat... - Jeg holder bare øye med deg.
- Dette er ikke kult. - Det handler ikke om hva som er kult.
- Tiss nå. - Ti stille.
- Skal jeg skru på vannkrana? - Slutt!
- Greit... - Det hender det hjelper.
- Hva gjør du? - Det er en overraskelse i vente.
- Stoler dere på meg? - Ja.
Topp. Godt å høre.
Lukk øynene.
Ser dere noe? Ikke kikk.
- Jeg hører noe. - Det var livretten min da jeg var liten.
- Ekkelt. - Ivy, da.
- Liam liker ikke brødskorper. - Det er en skorpefri utgave på gang.
Ja vel?
- Er dere to klare? - Ja.
Åpne øynene og hiv innpå.
- Nam! - Ikke sant?
- Kjempegodt. - Hva har du gjort?
Ja, nå er det ingen vei tilbake.
Mer!
- Ashley har glitter på vingene. - Vi skal få disse til å glitre vilt.
- Mamma, de er kjempebra. - Ikke for å skryte, men disse blir bra.
Ben?
- Hei, mamma. - Jeg visste det.
- Du kom tilbake for Ponce sin skyld. - Skyldig.
Faktisk ikke.
Nå skal vi feste.
- Holly, hvordan gikk testen? - Negativ.
Og han hjelper til i huset.
Jeg har sagt fra til avvenningsanstalten.
Det svir å tenke på all dritten jeg har gjort.
Jeg kan ikke rette det opp, men jeg kan oppføre meg annerledes nå.
- Jeg tror dette holder. - Et øyeblikk.
Jeg må være til stede. Det handler om denne vedkubben.
- Det holder. - Jeg må ta denne vedkubben.
Jeg må ta én vedkubbe om gangen. Ellers går det ikke.
Ben, slutt!
- Herregud... - Dette klarer du.
Bare la det være. Vi trenger ikke mer. Rydder opp i rotet ditt.
Det er kjempetungt!
Pent.
- Vi slipper iallfall ikke opp for ved. - Hvor er julepynten vår blitt av?
- Den er ikke akkurat siste mote. - Problemer?
- Ben spurte etter den gamle julepynten. - Har du kastet den?
Bli med meg.
Kjapt og forsiktig, greit?
- Mamma? - Ja.
Ser du den?
Den skal være der.
Ben?
- Faen! - Ben?
Kan du komme opp?
- Det er den. - Hater å være her oppe.
- Da går vi ned. - Vent.
Du må sjekke.
Jeg...
Jeg pleide å gjemme stoff...
Ja vel.
Der bak?
Om det er noe der, må du fjerne det.
Ingenting.
Alt i orden.
Jeg skal hjelpe deg ned.
Kom igjen.
Jøss. Ben.
Fin!
Dette er bedre.
Ja.
Ben, Ivy, kan dere bli med meg?
Ja da, jeg vet jeg gikk litt amok i år. Fortsett å pakke inn.
- Hallo. - De har bare vanlige.
Nei, vi skal ha økologiske tranebær.
Alt trenger ikke være 100 %.
Det er viktig.
Takk.
Neil er skjønn som handler i siste liten mens vi gjør juleforberedelser.
- Mamma, jeg vil handle selv. - Hvorfor?
- Jeg vil kjøpe noe til dem fra meg. - Vennen, du er jo gaven.
- Noe som de kan pakke opp. - Da sier vi at disse er fra deg.
- Men jeg har jo ikke valgt dem selv. - Det vet ikke de.
For å være helt ærlig, så har de alt de trenger, de trenger ikke noe mer.
Helt sant.
Har ikke jeg valgt dem, er de ikke fra meg, og da blir jeg en løgner.
Og hele behandlingen min går ut på at jeg skal være ærlig.
Koselig å ha litt kvalitetstid alene sammen.
- Hva skal du ha på deg i kveld? - Dette er alt jeg har med meg.
Vi kan kjøpe en genser til deg. Kanskje til og med et helt antrekk.
Et antrekk?
- Jeg vil at du skal føle deg bekvem. - Dette er bra nok for meg.
Kom igjen, det er julaften. Vi skal sitte på første rad i kirka.
- Hei, Burns. Hva skjer? - Hei!
Lenge siden sist. Jeg trodde du var død.
- Hva skjer? - Jo, det går bra.
Ålreit å se deg, kompis. Og du ser godt ut.
Takk skal du ha.
- Han var vel litt høy på seg selv, hva? - Han er ålreit.
Hva tror du at han går på? Speed? Kokain i helgene?
- Energidrikker med masse koffein? - Mamma, da.
Jeg mener bare at du glemmer hvor spesiell du er.
Folk ser opp til deg, er glad i deg. Du er en naturlig leder.
- Og du er glup. - Nei, Ivy er glup.
Nesten for glup. Det virker jo ikke som hun har det noe særlig gøy.
- Hva var poenget mitt? - Du har ikke noe.
Poenget er at om du fikser dette, er det ingen grenser for hva du kan oppnå.
Det er så mye å se fram til.
Du rørte knapt frokosten din. Du må spise dette.
- Fru Crane. Doktor Crane. - Hallo.
- Kjenner jeg deg? - Holly Burns.
- Ja... Å ja. - Han husker ikke alltid.
Holly er moren til Ivy, som synger. Hun var pasienten din.
- Jeg husker det. - Du må være så stolt av henne.
Jeg er stolt av alle barna mine.
Faen...
- Jeg må finne en serviett. - Jeg skal sitte hos ham.
Takk, så snilt. Jeg er straks tilbake.
Hvis du husker Ivy, husker du nok også Ben, sønnen min, som sitter der borte.
Hvem?
Jeg husker ham ikke.
Nei, du hadde jo så mange pasienter. Men da Ben var 14 år, -
- skadet han seg på snøbrett og du ga ham smertestillende medisiner.
Du sa de ikke var avhengighetsdannende.
Han ble avhengig og ødela livet sitt. Du kan late som du ikke husker det, -
- men jeg glemmer det ikke. Jeg håper du dør en smertefull død.
God jul.
Jeg er her bare på dagsvisitt.
Det skal jeg.
Greit. Nå må jeg legge på.
- Hvem var det? - Sponsoren min.
Jeg føler meg skjelven, så jeg ringte ham.
Han sa jeg må gå på et møte. De råder deg til det når du er skjelven.
- Da får vi kjøpe klær til deg og... - Jeg må på et møte straks.
Hører du?
Jeg er så stolt av deg, som vet hva du trenger. Det er flott.
Som de sier, det virker når du... Hva er det de sier?
- Gjør du jobben, er jobben gjort. - Vel, du gjør jobben. La oss gå inn.
- Du blir ikke med inn. - Jo, så klart.
Nei. Det er et møte. Jeg kommer rett ut etterpå.
Jeg slenger meg med.
Står til?
- Slutt. - Skader ikke å være vennlig.
- Ro ned. - Ja vel.
Hallo.
Alle virker så hyggelige.
I det øyeblikket jeg tror jeg har kontroll på det...
Det venter på deg. Det er der ute og tar armhevinger mens vi sitter her.
Jeg er veldig takknemlig for å være her med dere.
Takk for at dere holder meg rusfri og for at dere lar meg få dele dette.
- Får jeg se noen rekke opp hånda? - Jeg er så redd for å begynne å bruke.
Jeg er så redd for å havne på de mørke stedene igjen.
Dere, dette fellesskapet, er det som holder meg i live.
Jeg har to små nieser. De skal treffe meg for første gang.
Jeg er så takknemlig for at de aldri skal kjenne meg som rusa.
De skal bare kjenne meg som meg.
Jeg er Ben og jeg er rusavhengig.
- Hei, Ben. - Jeg har holdt meg i 77 dager.
Det er det lengste noen gang.
Så nå vil jeg bare videre til 78.
Jeg ringte sponsoren min.
Sponsoren min snakker veldig høyt.
Jeg sier hei og han spør hva som skjer.
Jeg hadde store nyheter. Jeg hadde selv kjøpt julegaver til noen.
Han sier: "Ja vel, du føler deg bra." Og jeg: "Ja, jeg føler jeg er ærlig."
Han sier: "Skal du være ærlig, må du se deg i speilet og si du er en ren bløff."
Ja vel...
"For du er en jævla narkoman, Ben. Ikke tro på sånt piss, gå på et møte."
Så her er jeg. Rusfri i 77 dager.
Noen ting er bedre nå.
Jeg kan faktisk drite.
Og enda bedre: Jeg våkner stadig vekk med ereksjon.
Unnskyld, muttern. Ja da, mora mi er her.
Jeg har latt henne gjennomgå mye.
I sommer fant hun meg på trynet i trappa med ei sprøyte i armen.
Mens hunden min prøvde å holde meg våken.
Legen sa at hadde det ikke vært for hunden, så hadde jeg vært død.
Og mora mi.
Uten henne ville jeg ikke vært i dette rommet nå.
Det jeg har gjort mot meg selv og andre...
Så jeg vet ikke... Hvorfor er jeg fremdeles her?
Det må finnes en grunn. Kanskje den er -
- å komme tilbake og gjøre det rette denne jula. Eller kanskje dette er -
- den største tabben i hele mitt liv.
Uansett, så er jeg her fremdeles.
Så takk, takk.
Gi oss sinnsro til å godta ting vi ikke kan gjøre noe med.
Mot til å forandre det vi kan forandre.
Og klokskap til å skjønne forskjellen.
Fortsett å komme tilbake. Det virker om du jobber med det.
Ben.
- Bra jobba, vennen. - Takk.
Det er ingen tabbe at du kom tilbake. Sponsoren din sa du kan klare dette.
Ja, det stemmer.
Det er noen som vil snakke med deg. Jeg venter her borte.
Takk for at du delte det med oss. Du har holdt deg lenge.
Det gikk rett hjem.
- Takk skal du ha. - Selv takk.
Det du sa var helt herlig. Veldig morsomt.
- Det er for lite morsomt her. - Takk.
- Er du mora? - Ja.
- Så flott at du ble med ham. - Jeg håper det.
Mora mi døde før jeg ble rusfri. Hun skulle sett at jeg tok meg sammen.
Ikke sant.
- Den ståpikkgreia... - Pinlig.
Nei, det var ærlig.
Tenk at en som er ung og sexy...
Uff da...
- Det er greit. - Nå rødmer jeg.
Det gjør meg nervøs.
- Er dette første møtet ditt? - Ja. Alt er nytt for meg.
Du bør få deg en sponsor. Helst en kvinne.
En som er tøff og forteller hva som må til uten noe dilldall.
Brutal ærlighet.
Og så har vi snakke ut -opplegget. Det er sånn vi hjelper hverandre.
- Ikke noe å bekymre seg for, da. - Det sa jeg ikke.
Du husker ikke, du?
Nei.
Du solgte til meg.
- Å, faen. Unnskyld. - Nei, det er greit.
Jeg skal på avrusing rett etter jul.
Derfor kunne jeg relatere til det du sa.
Det var veldig inspirerende.
- Jeg vil bare bli høy en siste gang. - Det er normalt.
- Men jeg skal ikke, altså. - Bra. Ikke gjør det.
Om jeg ikke kunne gjort det med deg.
God jul.
Jeg tror denne vil funke. Eller denne.
De har den i lyseblått. Alle ser bra ut i lyseblått.
- Ben. Hvilken? - Ja.
- Greit. - Den lyseblå.
Hun vil du skal prøve hele butikken.
Takk skal du ha.
Disse står til hudfargen din. Som du har fra din mor. Ingen årsak.
- Jakka, takk. - Det går bra.
Kom igjen.
Lommene.
Dette er ydmykende.
Nei.
Dette er kjærlighet.
Greit, du kan gå.
Du sjekket ikke skoene mine.
- Det er ikke morsomt. - Det var en spøk, mamma.
Kan jeg få nøkkel til døra?
Ben, lås opp døra straks.
Lås opp døra. Det er ikke morsomt.
Lås opp den jævla døra straks!
Lås opp den jævla døra!
Hva foregår?
Faen ta deg! Hvor fikk du dette? Jeg har vært med deg hele tida.
- Jenta på møtet. - Hun du hjalp?
Hun skulle bruke det, så jeg tok det fra henne.
- Jeg må be dere gå. - Nå kan hun ikke bruke det.
- Sist jeg ikke hjalp noen, døde de. - Ma'am.
- Du tror jeg er en idiot. - Vennligst forlat butikken.
Kanskje hun er langer og lurte meg.
- Ikke stol på narkomane. Vi bare lyver. - Hva gjør jeg med det?
- Jeg vet ikke. - Pass deres egne saker!
- Mamma, hva... - Gå ut av bilen.
Hva er dette?
- Hva gjør vi her? - Gå ut av bilen!
- Nå! - Hvorfor...
Jeg er for sint til å vente til det skjer. Så hvor vil du ligge?
Ikke ved siden av bestefar. De som dør av overdose får ikke de beste plassene.
- Jeg skal ikke dø av overdose. - Den nye delen er fin.
Eller vil du ligge nær et tre? Du får bestemme deg.
Kremer meg og spre meg over Mrs. Blank, ungdomsskolelæreren min. Hun var sexy.
- Du får ikke spøke bort dette. - Jeg skulle ikke bruke det.
Du er så... Du sa jeg aldri burde tro på deg.
Ikke si et jævla ord til.
Bare si meg, sønnen min, hvor du vil at jeg skal begrave deg.
- Jeg kan vente hele dagen. - Jeg skal ikke dø.
Jo, om du holder på sånn. Og snart.
Mamma er her.
De likte ikke min spagetti spesial, merkelig nok.
Ben, de ville bare ha smørbrødet ditt. Hva hadde du på det?
- Dop. - Det er ikke morsomt.
- Det var en spøk. - Ikke morsomt.
- Ungene ser på tv? - Ja. Er alt bra med deg?
Bli med meg.
Hei, elsklingene mine. Ben skal se på tv med dere.
- Mamma, få snakke med deg. - Sett deg.
- Kom igjen! - I midten.
Ditt jævla monster.
- Er alt i orden der inne? - Ja da, jeg bare skifter.
Hvordan gikk det med ham?
- Flott. Han klarer seg så bra. - Og du?
Jeg har det... topp.
- Jeg får gjøre meg klar. - Gjør det. Jeg tar meg av ungene.
Kan du bare...
- Ikke de buksene. De fra da du var tynn. - Tynnere.
Ivy, jeg trenger en stor sikkerhetsnål. Det ligger noen på kjøkkenet.
- Du sang kjempefint, forresten. - Takk.
- Jeg gir Ponce mat. - Takk, vennen.
Mamma, det klør.
- Hvor? - Overalt!
Mamma kan ikke gjøre noe med det nå.
- Men det klør overalt! - Sånn er det å være sau.
Du må bare la være å klø deg.
- Beklager... - Ivy.
Takk skal du ha.
- Jeg trenger en genser. - Den er på vei.
Nå må vi straks gå. Vi må ikke komme for sent.
- Jeg er lei for det. - La være.
Bli sittende.
Jeg er så lei for det, Beth.
Dette må gjøre så vondt.
Maggie var en engel.
Vi tenker på henne.
Hold ut.
Jeg gjør det.
Hva sa hun?
Ingen klandrer deg.
"Det var noen gjetere på marken som holdt nattevakt over sauene sine.
- Da sto en Herrens engel foran dem." - Hei, Ben.
"Herrens herlighet lyste om dem. De ble meget forferdet.
Engelen sa til dem: 'Frykt ikke. Jeg kommer til dere med en stor glede -
- for hele folket.
I dag er det født dere en frelser i Davids by. Han er Kristus, Herren.
Dere skal finne et barn som er svøpt og ligger i en krybbe."
Ivy, det er det beste du har sunget noen gang.
- Og dere to var helt strålende. - Dere var det.
Du var fantastisk. Og så du da, lille kamerat.
- Syns du? - Et øyeblikk trodde jeg du var en sau.
Og du trengte ikke spille engang, for du er en engel.
Unger, kom dere i pysjen og puss tennene straks.
- Hva har skjedd? - Herregud.
- Sett dere, unger. - Bli hvor dere er.
- Sett dere her. - Mamma.
Det går bra, vennen.
- Det er knust glass der. - Ikke vær redd, pappa sjekker bare.
Vær forsiktig.
- Dette skjer ikke. Ikke nå igjen. - Ingen rører seg.
Jeg er redd.
Kom igjen, din jævla...
Hva?
Jeg var i kirka.
Kysten er klar.
Vi har fremdeles tv -en og pc -ene.
Og viktigst av alt: Vi har julegavene.
Der ser du.
Sikkert bare rampestreker fra noen nabounger.
Neil?
- Ingen alvorlige skader. - Så bra.
- Hvor er Ponce? - Han er nok her et sted.
- Hvor er Ponce? - Du så over hele huset.
- Han gjemmer seg nok. - Så du ham ikke?
- Jeg vil finne Ponce. - Nei, det er leggetid for lengst.
Ponce!
- Jeg vil finne Ponce. - Gå opp.
Faen...
Ponce! Kom, da, Ponce.
- Han er nok bare ute og lufter seg. - Det er han ikke.
Vennen, han er bare ute på et lite juleeventyr.
Ponce!
Under dyna nå.
Jeg finner ham ikke noe sted. Og han ville aldri stikke av.
- Noen har tatt ham. - Hvem ville stjele hunden vår?
Du kom tilbake. Og så skjer dette.
Dette skyldes deg.
Når dere våkner i morgen, er det jul.
Med gaver, og Ponce.
Glad i dere. Sov nå. Jeg er straks tilbake.
La lyset være på.
- Du ringer vel ikke til politiet? - Det gjør jeg.
Nei, Neal. Ikke noe politi. Ikke ennå.
- Hvor er han? - Hvorfor var ikke alarmen på?
Fordi Ben var sammen med oss. Det var på grunn av ham vi fikk alarm.
- Hvor er han? - Han gikk.
Gå.
Holly.
Herregud. Ben!
Ben!
- Alt jeg gjør, blir til dritt. - Nei, vennen...
Samme hvor hardt jeg prøver, blir det bare dritt.
- Sett deg i bilen. - Jeg gjorde det ikke.
Men noen gjorde det på grunn av meg. Jeg satte dere i fare.
Jeg satte familien min i fare.
Jeg burde visst det. Jeg er så dum.
Det er du ikke. Sett deg i bilen.
Herregud. Hvor skal du?
- Ben! Kan du stoppe? - Jeg må fikse det. Jeg må finne Ponce.
- Tenk litt. - Jeg gjør jo det.
Hva?
Du skjønner ikke. Det kan være så mange.
Vi får ta ett rasshøl om gangen da.
Sett deg i bilen.
Bilbeltet.
Nei, ikke sving ned Elm.
- Og ikke på Pleasant. - Si hvor jeg skal svinge da.
- Si hvor. - Faen!
Jeg har tatt stoff der.
Jeg ranet noen der.
Her? Hva er her?
Ikke spør. Mamma, skal vi gjøre dette sammen, -
- kan du ikke spørre. - Greit, jeg skal ikke spørre.
Nei, mamma.
Greit.
- Men jeg slipper deg ikke ut av syne. - Det trenger du ikke, bare bli her.
Vel.
Det var på tide. Kom inn.
Det vil du ikke.
- Mora mi sitter i bilen. - Vet hun om dette?
Hun begynner å skjønne noe.
- Tok du hunden min? - Nei, jeg er allergisk.
- Ikke noe napp. - Hvem var det?
Vi hadde en avtale. Kjør.
Jeg gjenkjente ham. Jeg kjenner ham.
- Han virket så kjent. - Mr. Richmond.
Historielæreren din?
Mora hans hadde kreft. Uhelbredelig.
Så han hadde utømmelig tilgang til oxi.
Vi hadde et opplegg.
Herregud.
Den drittsekken!
Mamma, vi må videre.
Jeg tror det er her.
- Hva er her? - Faren til Maggie bor i en av disse.
Hvorfor skulle han ta Ponce?
Hvem hater meg mer?
Det er en av disse.
Det er ham.
Ingen Ponce.
Tragisk.
Det kan være smittsomt.
- La meg hjelpe deg. - Jeg klarer det.
- Du røsker for mye. - Nei.
- Jeg kritiserer deg ikke, men... - Jeg kan ta på meg et bilbelte.
Tydeligvis ikke dette bilbeltet.
- Herregud! - Hva pokker gjør du her?!
Helvetes narkofaen! Kom deg vekk!
Vi må snakke om dette. Jeg vil bli stilt spørsmål.
Jeg blir... Jeg må forklare den ruta til Neil.
Han ville smadre trynet på meg.
- Med rette. - Ikke si det.
- Om du var ham, ville du ønske meg død. - Du må hjelpe meg her.
Hva gjorde du?
- Hvem leter vi etter? - Det vet vi når jeg vet det.
Jeg gjorde Maggie avhengig.
Jeg fortalte henne hvor herlig det var.
- Bandt du henne og satte sprøyta? - Nei, men...
Og mente du ikke da at det var det beste i verden?
Så du fortalte henne sannheten. Den gang var det sannheten for deg.
- Men det var galt. - Ville du ikke hun skulle bli glad?
- Dette er for sært. - Hva ville du at hun skulle føle?
- Hører du hva du sier? - Hvordan skulle hun føle seg?
Trygg.
Elsket. Levende. Hel.
Noe som ingen, ikke engang du, -
- kunne få meg til å føle.
Ja vel...
Du vet hva du gjorde galt.
Du levde videre, det gjorde ikke hun.
- Og vi får aldri vite hvorfor. - Det skulle ha vært meg.
Nei.
Vil dere bestille?
Jeg tar en tallerken med dagens suppe.
- Hei, kjære. Jeg skulle ringe deg. - Hvor er du hen?
Jeg er med Ben. Det tok litt tid å finne ham, men jeg klarte det.
- Vi har oss en matbit nå. - Vi skulle gjøre felles front.
Vi gjør det. Bare stol på meg.
Du gjør det vanskelig. Kom hjem!
Ikke uten Ponce. Ungene skal våkne sammen med hunden sin.
Og politi trengs ikke, for Ben og jeg fikser dette. Ikke sant, Ben?
Så du og den narkomane fyren fikser dette?!
Vennen...
Neil, du kan ta deg av våre unger, så tar jeg meg av min.
Skal bli.
Neil.
- Hva? - Han er litt av en kødd.
Jøss.
- Klaget du ikke nettopp? - Jeg kan tenke eller si om ham -
- hva jeg vil, fordi han er mannen min. Og jeg elsker ham. Men du...
Du skjønner åpenbart ikke. Du er her.
Uten Neil ville du ikke vært det.
- Vær ikke så sikker. - Jeg kunne ikke betalt behandlingene.
Forsikringen dekker ikke mer. Myndighetene gir faen.
Stakkars den som er fattig, noe vi ikke er lenger, takket være Neil.
Han lånte enda mer på huset for å betale for deg denne gangen.
Det eneste du skal si om Neil, er takk.
- Nei, Mac, ut! - Slapp av.
Nei.
Kom deg ut!
Fanken...
- Hvem fortalte du at jeg er tilbake? - Alle vet det.
Takket være deg! Hvem tok hunden min?
Du stjeler andres ting så mye du vil, stjeler noen fra deg, så blir du gæren?
- Var det Tommy? - Nei.
- Baumgartner? - I fengsel.
Var det Clayton?
Hvem er det?
Mora mi.
Hei, Mrs. B. Lenge siden sist.
Spencer?
Jeg kaller meg Spider nå. Det er mer meg.
Du ser forferdelig ut.
Du sier det alltid som det er, Mrs. B.
Herregud!
Beklager, Mrs. B.
Den lille dritten.
- Jeg hjelper bare til. - Det er ikke til hjelp.
Jeg vet hvem som har Ponce.
- Så bra, da. - Nei, det er en jeg håpet det ikke var.
Det vil koste mer.
Jeg får ikke tatt ut mer på én dag. Jeg kan skrive ut en sjekk.
Men de folka tar vel ikke sjekk?
Nei.
Ta dette.
Det er verdt masse. Det er bare en ting.
Beklager.
Jeg har aldri likt det.
Slå av frontlyktene.
La oss snu om på dette.
Ponce skulle reddes, og vi prøvde.
- Det sa du ikke. - Ponce er bare en hund.
Det er fem jeg er glad i, og Ponce er to av dem.
Han pisser i huset, driter på teppet. Du er så mye mer.
- Hva gjør vi? Dette er galskap. - Nei, vi fikser det.
Det er Clayton, en gammel kjenning. Jeg betaler, så kan vi flire av det.
- Neppe. - Fikser jeg ikke dette, -
- blir det verre neste gang for deg og familien.
Greit. Gå inn, betal ham, få Ponce og kom rett ut igjen.
- Du kommer ut. - Jeg kommer ut.
Vær forsiktig.
Lås bildøra.
Bare vær helt rolig.
Jeg klarer ikke å være rolig. Bare gå inn.
Mamma, hva gjør du? Kom hit!
- Hvor er Ponce? - Jeg kom meg inn og ut. Det er bra.
- Hva er ikke bra? - Bare kjør. La meg tenke.
Herregud...
Nei, gud!
Rolig, mamma. Du prøver for hardt.
Så klart, det er jo det jeg gjør.
Slutt, den får for mye bensin. Du må vente litt.
Clayton langer ikke herfra lenger. Han har avansert og er sur på meg.
Men jeg har en plan. Så du må høre på meg.
- Hadde jeg ikke gått fra faren din... - Han gikk fra oss.
- Du klandret deg selv. - Slutt!
- Det forandret deg. - Vi bytter plass.
En gutt trenger en far.
Du trengte det.
Ikke en sånn far.
Pokker, vi trenger bensin.
Du ville så gjerne gjøre meg glad. Sånt ville knekket enhver guttunge.
Mamma.
Hva er det?
- Du må dra hjem. - Ikke uten deg.
- Du kan ikke bli med, det er ikke trygt. - Da blir jeg i alle fall med.
Nei, dra hjem.
- Jeg kommer snart. - Jeg tror deg ikke.
- Så nå tror du meg ikke. - Nei.
Mamma, du vet ikke hva du gjør.
Jeg er ikke verdt det. Hadde du kjent meg, ville du vært ferdig med meg.
- Nei. Og jeg kjenner deg. - Du kjenner meg ikke.
Du gjør ikke det.
Sponsoren min sa jeg ikke skulle dra hjem.
Han sa det var en elendig idé. At jeg ikke var klar.
- Det er ikke sant. - Jo. Jeg fikk ikke dopet av den jenta.
Det lå på loftet. Over soverommet til Liam og Lacy.
En time etter at jeg var kommet hjem, lå det i lomma mi.
Jeg sa du ikke skulle tro på meg, men du hørte ikke etter!
Vil du at jeg skal fortsette? Det er så mye mer.
- Jeg drepte Maggie. - Det virker ikke.
Dra hjem! Du må dra hjem!
Jeg er ikke verdt det. Dra hjem.
Jeg går ikke fra deg.
Ta hva du vil.
- Dere har jo stengt, så god jul. - I like måte.
Kan du finne den blå drikken jeg liker?
Mamma, du er topp.
Bare disse to og én til.
Hvilken? Det er flere å velge mellom.
Ben?
Dette er Ben. Du vet hva du skal gjøre.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre. Kom deg til helvete tilbake hit straks!
Unnskyld.
Visste ikke hvor jeg skulle gå. Han tok bilen min.
Han bare dro, og jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Kom inn.
Jeg kan ikke si det til mannen min, for da ringer han til politiet.
Noen tok hunden vår og Ben er ute for å finne den.
Holly, han er narkoman. Og han er der ute.
Vent der.
Nå må du høre godt etter.
Det har en holdbarhet på 18 -24 måneder og jeg har hatt det i over to år.
Men det bør være sterkt nok.
Jeg er så selvgod at jeg aldri trodde jeg ville trenge dette.
Først tar du av den gule hetta. Så skrur du på denne.
Og så trykker du her. En halv dose i hvert nesebor.
Fatter ikke at jeg gjør dette. Når du ikke kunne redde Maggie...
Vi kan ikke redde dem.
Men du vil hate deg selv om du ikke prøver.
Gå og finn ham.
Nå kom jeg i julestemning.
Her.
Dette er mutterns. Det er mye verdt.
Jeg er god for resten, og skal betale.
Det handler ikke bare om pengene.
Jeg hadde store planer for deg. Du var min mann.
Jeg vet det.
Gi meg hunden min. Hold familien min utenfor, for de har ikke gjort noe.
- Skulle ønske det var så enkelt. - Det kan det være.
Faen heller, det er jo jul.
Her. Ta dette.
Du må bare gjøre meg en liten tjeneste til.
Hva da?
- God jul, hva skal det være? - Denne gikk ut på dato, jeg må ha ny.
"Ikke bekymre deg."
Vi har ikke denne medisinen.
- Har den ikke? - Prøv et annet apotek.
- Dette er det eneste åpne. - Vi kan ikke oppmuntre uansvarlig bruk.
Da får dere slutte å levere ut Oxi, Perc 30 -
- og Benzo Cheerios, eller hva de nå heter.
- Er du misfornøyd, kan du klage til... - Det er jo det jeg gjør, for faen!
Faen i helvete, da.
"Jeg er livredd. Hvor er du?"
Kan du avse en liten slant?
Mrs. B, jeg skal ikke gjøre deg noe. Jeg er for sjuk.
Spencer. Sett deg i bilen.
Hvor er han?
Beklager, Mrs. B, jeg er ikke helt klar i huet.
- Jeg må bli frisk. - Bli høy, mener du.
Det handler ikke om å bli høy lenger, jeg vil bare slippe å være sjuk.
Hjelp meg. Jeg trenger bare litt penger.
Greit, jeg skal hjelpe deg, men da må du hjelpe meg.
- Hvor finner jeg ham? - Han pleide å lange for Clayton.
Du slutter ikke hos Clayton. Det var dit Ben dro.
- Fanken, der tysta jeg. - Jeg trenger mer. Si alt du vet.
Jeg kan ikke.
Du kan.
Hvor er han?
Dra til pantesjappa over brua.
Yonkers. Spør der.
Det er alt jeg kan si. Sier jeg mer, dreper de meg.
Du skulle hjelpe meg å bli frisk.
Mora di og jeg var venner. Jeg skiftet bleie på deg. Dette er helt føkka.
- Ja, Mrs. B, det er det. - Ring mora di og si du ikke er død.
Er alt bra? Bare si at alt er bra med deg.
- Du må være rolig. - Jeg er rolig. Er alt bra med deg?
Ja da, vi er på saken. Alt er bra med oss.
Tampen brenner.
- Er det mamma? - Hvor er du? Jeg henter deg.
Nei, Neil.
- Er det mamma? - Ja.
- Kan jeg få snakke med henne? - Ja. Vent litt.
Mamma?
Legg deg. Ben og jeg har dette under kontroll. Vi ses i morgen tidlig.
- Hvorfor lyver du? - Jeg gjør ikke det.
Mamma, det var jeg som satte opp mobilene til alle.
Du er ikke sammen med Ben. Ben er i en helt annen by.
Jeg har ringt og meldt deg og du svarer ikke.
Jeg sa det ikke til Neil, for da ringer han til politiet. Jeg er sint.
For du løy!
Vi skilte lag for å rekke over mer.
Jeg tror deg ikke.
- Ivy. - Hva skal jeg gjøre?
Vennen, ta det med ro og legg på. Ta deg av Neal.
Ring meg når du kan, fra din egen telefon.
Greit?
- Ivy! - Greit.
- Hei, vennen. - Hei, mamma.
Hjelp meg å finne broren din.
Rett fram, så til venstre på Millwood.
Rett fram.
Til høyre på 23.
- Ser du den? - Dette er 23. Street.
Kjør rett fram et stykke.
Du er flink, Ivy.
Du nærmer deg.
Sving før veikrysset. Mamma, sving nå.
Du er veldig nær. Ser du ham?
Mamma?
Han skal være der.
- Jeg ringer mobilen hans. - God idé.
Det ringer.
Hører du det?
Jeg ringer deg tilbake.
Ikke legg på! Mamma?
- Jeg fant ham. - Ja vel. Gud!
- Så alt er bra, vennen. - Får jeg en kjapp prat med ham?
Vi må dra nå. Vi er snart hjemme med Ponce.
- Få snakke med Ben. - Nei, vi må dra, vennen.
Nei.
Legg deg til å sove nå.
- Jeg vet at noe er galt. - Alt ordner seg. Bare stol på meg.
- Mamma... - Greit, vennen.
Sov nå.
Unnskyld...
Unnskyld.
Jeg leter etter sønnen min.
Han heter Ben. Jeg vet han var her nettopp.
Borte ved elva.
Det er der de havner.
Ben?
Det klarte du bra. Ikke sant, Wayne?
Du har gjort mange glade i dag.
- For innsatsen. - Bare gi meg hunden min.
Holly?
- Jeg mistet ham. - Hva?
Jeg ville ikke si det til deg. Jeg har løyet for deg.
Jeg har lett overalt, men jeg finner ham ikke.
Jeg prøvde.
- Det vet jeg at du gjorde. - Jeg mistet ham for lenge siden.
Vet ikke hvor jeg skal lete. Jeg er sliten.
Vet ikke hva jeg skal gjøre.
Si hvor du er. Jeg henter deg. Vi skal finne ham sammen.
Jeg kommer hjem.
Jeg kommer bare hjem.
Flink bisk.
Noe mer?
Her, kompis.
"Han heter Ponce."
- Jeg er bekymret. Jeg trenger hjelp. - Vennligst vent på tur.
Sønnen min er ingen dårlig gutt. Jeg har ikke tid til å vente.
Han stjal bilen min. Vær så snill...
- Kan dere finne ham? - Et øyeblikk.
Still deg i kø, så hjelper vi deg.
Finn sønnen min og arrester ham!
Vær så snill!
"Han heter Ponce. Ring Holly på 845 -555 -0193."
Du må roe deg ned. Sett deg. Jeg begynner på papirarbeidet.
Hallo.
Flink bisk.
Vennen.
Våkn opp, Ben. Kom igjen!
Greit... Dette fikser vi.
Sånn, ja.
Kom igjen, hold ut. Kom tilbake til meg.
Bli hos meg.
Greit...
Våkn opp!
Vær så snill...
Vær så snill, kom tilbake!
Gutten min. Jeg vet du kan klare dette.
Ben...
Gutten min. Vær så snill...
Norske tekster: P.S. Mannes
Released by: PREMiERE www.nordicb.org